Йордан Стубел
Гора и баба

chitanka.info

Сред горица осланена

седна баба уморена.

Нито ясно слънце грее,

нито пойна птичка пее.

— Що си, горо, запустяла?

Що си жълта пожълтяла?

Що си вече без тревица

и без весели дечица?

Нямаш, горо, млади дружки,

нито сини теменужки,

нито шарено игличе,

нито папрат и кокиче,

ни рогати буболечки

по усойни и пътечки…

— Бабко стара, остаряла,

нищо, че съм запустяла,

нямам си трева-тревичка,

нито цвете, нито птичка,

ни юнаци

със калпаци,

ни поляни

със мецани,

ни по голите пътечки

подранили буболечки…

До ще пролет по земята,

ще листят у мен листата,

ще горят поля засмени

свежи, росни и зелени…

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.